Майоре! Майоре!
Добре съм...
Майоре! - Спасявай се. Остави ме.
Бягай.
Не мога! Ще дойдете с мен! - Остави ме.
Няма! Ако се налага, ще остана с вас и ще се бия!
Ще си отида от тук само с вас!
Вайълет!
Няма да ви оставя да умрете!
Спри...
Спри се вече!
Оживей.
Вайълет... Живей и...
Бъди свободна.
Ще се моля...
Обичам те.
Обич?
Какво е това? Какво е...
Любов?
Не разбирам! Нищо не разбирам!
Майоре...
Очаквах да си тук.
Беше ужасна битка.
Когато изпратихте сигнала, ние атакувахме
и смазахме съпротивата им,
затова те бомбардираха собствения си щаб.
Намериха те на дъното на тези стълби.
Вероятно те е изблъскал, за да те предпази от отломките.
В болницата всички казваха, че майорът е добре.
Нямахме куража.
С него бе по-свързана, отколкото със самата себе си.
Да си вървим, Вайълет.
Къде ще отида?
Мога да бъда само там, където е майорът.
Връщаме се в компанията. Ти си Кукла с авто памет.
Тогава ще остана тук, докато не решиш да се върнеш с мен.
Той ме помоли да се грижа за теб.
Точно преди битката дойде при мен и каза...
Ако нещо се случи с мен, погрижи се за Вайълет.
Заведи я при Евъргардън в Лайден,
веднага след края на войната. - Гилбърт?
Разчитам на теб.
Той никога не те е смятал за предмет.
За него беше обикновено момиче и той се тревожеше за бъдещето ти.
Хей. Извинявай, че те издърпах. Добре ли си?
Добре си, нали?
Не бях сигурен какво ще стане с теб след болницата,
но ти се научи как да бъдеш Кукла.
Стигна толкова далеч.
Можеш да живееш живота си и без неговите заповеди.
Ще продължа ли да получавам вашите заповеди?
Не си направила нищо лошо.
После можем да обсъдим тези неща.
Пътят е блокиран.
Подполковник! - Вече не съм...
Все тая. Свободно. - Тъй вярно!
Какво е станало?
Град Кейсклер беше атакуван от бунтовници от Гардарик.
Чух, че някои фракции се разрастват. Положението?
Победихме, но предприехме мерки за сигурността.
Ще минем от другаде. - Дадено.
Вайълет се върна, нали? - Така мисля, но...
Нали ще се върне на работа?
Защо не я посетиш?
Защо ти не отидеш? - Нуждае се от такъв като теб.
Това пък какво значи? Имам си по-важни задачи.
Бенедикт. Ще поемеш ли моя 12-ти район?
Аз тръгвам към 14-ти. - Има ли проблем?
Един от новите просто е хвърлил писмата, които не е могъл да разнесе.
Ще трябва да ги търсим.
Спокойно, май се сещам къде са.
Вайълет, нали си вътре? Исках да разбера как си.
Ужасно съжалявам за това, което причиних.
Как се чувстваш? Храниш ли се?
Ще ти оставя нещо за хапване.
Защо не излезеш утре?
Всички те чакаме и много хора питат за теб.
Стана точно каквото шефа Ходжинс каза.
Изгарям. Заради действията си.
Някой ден ще ме разбереш.
Тогава за пръв път ще осъзнаеш колко рани от изгаряне носиш.
Защо си й наговорил това?
Миналото й не й е оставило избор!
Миналото и причините й нямат значение.
Миналото не се променя.
Ако забрави и започне отначало... - Не може да бъде забравяно.
Не само тя изгаря.
Ти и аз също.
Всички носим невидими белези от изгаряния.
Тогава... Какво ще прави тя?
Сама трябва да реши.
Когато опознае белезите си и ги приеме.
Но... Тя е загубила майора
и всичко, което е имала. - Няма страшно.
Не го е загубила.
Има всичко.
Катлея също не се върна. Утре ще отида да я видя.
По-добре е да й дадем малко време. - Но...
Искам да знам какво означава "Обичам те".
Станах Кукла, за да разбера какво е имал предвид с "Обичам те".
Дали времето ще й е достатъчно?
Ами ако никога не стане отново Кукла?
Искам да наема някого...
Майоре.
Какво има?
Вайълет?
Майоре... Майоре!
Вие сте жив!
Тези дрехи...
Сега работя като Кукла с авто памет.
Ти? - Да. Пиша писма.
Писма?
С ръцете, с които отне толкова животи?
Major? - Пишеш писма, за да събираш хората?
Майоре?
Майоре... Майоре!
Какво да направя?
Моля ви. Моля ви, дайте ми заповед.
Има писмо за теб, Вайълет Евъргардън.
Ти си получателя.
Ерика и Айрис ме помолиха.
А сега ще си тръгвам.
Доставяш в този час?
Да. Намерихме няколко изхвърлени писма.
Къде е Бенедикт?
Изкълчи си глезена. Заради онези негови обувки.
Какво си мислеше?
Боли! - Тръгвам към Занаятчийска.
Ще покриеш ли тази улица?
Всяко едно от тях съдържа скъпи и очаквани от някого думи.
Всяко писмо заслужава да бъде доставено.
Писмо! Мамо, татко ни е писал!
Всичко ли разнесе? Благодаря ти.
Това е чудесно. Сега всички са си у дома.
Вайълет, добре ли си?
Исках да те видя, но Айрис ме убеди, че с писмо е по-добре.
Може да е странно, че Кукла пише на Кукла,
но исках да знаеш, че се тревожим за теб.
Както и че
чакаме да се върнеш.
Може би в момента не искаш да работиш това,
затова не бързай.
Ако нещо се случи обаче, можеш да се обърнеш към нас.
Аз и Айрис вярваме, че ще се завърнеш.
Днес един мъж на име Спенсър те търсеше за поръчка.
Искаше да ти благодари и да се извини на сестра си с писмо.
Търсеше единствено теб.
Настояваше ти да напишеш писмото.
Така добре ли е? - Да.
Малко необичайно е да пращам на сестра си писма,
но благодарение на нея си намерих работа.
Помогна ми да започна отначало.
Извинявай, че трябваше да идваш дотук.
Чух, че си в почивка. - Колегите ми предадоха молбата ви.
Чрез писмо. То е първото, което изобщо съм получавала.
Помогна ми да осъзная
колко хубаво е да получаваш писма.
Лукулия трябва да се зарадва.
Благодаря.
Човек, достоен за името си.
Име, което ти отива.
Вайълет? - Вайълет?
Вие бяхте прав. Цялата съм покрита с белези.
Лошо ли е?
Имам ли право да бъда Кукла с авто памет?
Аз... имам ли право да живея?
Миналото не се променя.
Но...
Постиженията ти като Кукла с авто памет
никога няма да бъдат забравени, Вайълет Евъргардън.
Вайълет Евъргардън
Превод: GFotaku